BASERAD PÅ EN SANN HISTORIA
Textad av - EarlOfOxford
Alltid nya texter på www.Undertexter.se
Mary Dinkles ögon var lerpölsfärgade, hennes födelsemärke hade färgen av bajs.
Det var lördag eftermiddag och hon var uttråkad.
Mary önskade att hon hade en vän att leka rida rygg med.
Marys humörring som hon hittat i ett paket flingor var grå...
...vilket enligt listan betydde att hon var antingen vemodig-
- girigt ambitiös eller hungrig.
Hennes enda vänner var 'Nobletterna' från hennes tecknade favoritprogram.
Det var inte de äkta från affärerna, utan falska som hon gjort själv-
- från snäckor, tuggummin, pompons, och kycklingben från fredagens hämtmat.
Hon fick göra alla sina leksaker själv, och favoriten var 'krympisar'.
Potatischipspaket som hon krympt i ugnen.
Marys pappa Noel Norman Dinkle-
- arbetade i en fabrik med att fästa snören till tepåsar.
Vid en skolredovisning berättade hon att han fick så många tepåsar han ville.
Hennes favorit-tepåse var Earl Grey. Hon älskade att säga "Earl Grey"-
- och skulle en dag vilja gifta sig med någon som kallades Earl Grey.
De skulle bo i ett slott i Skottland, ha nio bebisar, två ankor...
...och en hund som hette Kevin.
Noels hobby var att sitta i sitt skjul och dricka Baileys lrish Cream-
- och stoppa upp fåglar som han hittat vid sidan av motorvägen.
Mary önskade att han var mer med henne och mindre med sina döda vänner.
Hon önskade också att hon hade några bröder och systrar.
Hennes mamma hade sagt att hon var en "olyckshändelse".
Hur kunde nån vara en olycka?
Farfar Ralph hade berättat att bebisar gjordes avsiktligt-
- och att de hittades av papporna i botten av deras ölglas.
Farfar Ralph hade luktat inlagd lök-
- och hade varit med i 'Frankstons Isbrytare' i 51 år.
De badade på vintern för att känna sig levande.
Farfar Ralph hade sagt att hans bröstvårtor fick stånd av det.
Han dog året innan vid 74 års ålder-
- och hans bästa kompis Ken skrev en dikt till hans ära.
I bergen av Boronia Född i en lada
Ralph levde ett långt liv Sen dog han av att vinterbada
Mary saknade honom och undrade hur man kunde dö av nåt som gör en levande.
Många saker förbryllade Mary.
Särskilt hennes mor - Vera Lorraine Dinkle.
För Mary var Vera alltid ostadig.
Vera tyckte om att lyssna på cricket och baka samtidigt.
Hennes huvudingrediens var alltid sherry.
Hon sa att det var te för vuxna, och att det krävde ständiga test.
Mary tyckte att hennes mor testade sherryn alldeles för mycket.
Mary kunde inte heller förstå varför Vera alltid "lånade" saker.
Igår hade hon lånat fiskpinnar från gång sex.
Hon stoppade saker i klänningen för att spara på plastpåsar.
Vera var verkligen en komplicerad själ.
Mary slutade dagdrömma och hämtade sin husdjurstupp.
Hennes far hade hittat tuppen vid sidan av motorvägen-
- efter det att den hade fallit av en slaktbil.
Hon döpte honom till Ethel.
Det var dags att titta på Nobletterna. Hon dyrkade Nobletterna-
- eftersom alla var bruna, bodde i en tekanna och hade 'oodaliga' vänner.
Det fanns inget trevligare, än doften av en blöt tupp...
...ljudet av regn på taket...
...och smaken av sötad kondenserad mjölk direkt ur burken...
...när man såg sin tecknade favorit.
UNDER TIDEN I NEW YORK
Under tiden satt en man som hette Max Horowitz också och såg Nobletterna.
Max lilla tv hade bild, men inget ljud.
Hans stora tv hade ljud, men ingen bild.
Han var 44 år och gillade Nobletterna-
- eftersom de levde i en detaljrik och tydlig social struktur-
- där alla alltid var likadana...
...och även för att de hade 'oodaliga' vänner.
Max hade problem att sova och ägnade natten åt tv, och att fånga fiskmat.
Han berömde sig själv för sin sjätte fluga den här kvällen.
Han undrade om han skulle gå till sängs och räkna får, eller...
...om han skulle äta en till chokladkorv.
Han försökte med både och, men det fungerade inte.
Det var sex timmar och tolv minuter sen Henrik den åttonde avlidit.
Och Henriks död hade gjort Max liv kaotiskt.
Det hade blivit asymmetriskt, ju förr han fick en ny fisk, desto bättre.
I morgon skulle han till djuraffären och köpa en ny fisk - Henrik den nionde.
Nästa.
Det var handlingsdag och Mary väntade tålmodigt-
- medans hennes mamma 'lånade' några kuvert.
För att få tiden att gå tittade hon sig runt och räknade bruna saker.
Det fanns tejp, gummisnoddar, och en telefonkatalog-
- med en bild av en dam, i en brun sjö, med en brinnande hand.
Folk hade knasiga namn i Amerika, tänkte Mary.
Lustigt-låtande personer som hette Rockefeller och Finkelstein.
Hon undrade hur de såg ut, hur gamla de var, om de var gifta, bar glasögon-
- eller hittade bebisar i sitt öl. Kanske de hittade dem nån annanstans.
De drack mycket Cola. Kanske hittade de dem i burkar.
Nej, de skulle inte komma ut ur hålen.
Mary fick en idé. Hon skulle skriva till en amerikan-
- och fråga var bebisar kom ifrån. Hon valde en mr M Horowitz.
Aarrgh, mrs Dinkle!
Kom tillbaka, Vera Dinkle! Kom tillbaka!
Kära mr M Horowitz, jag heter Mary Daisy Dinkle-
- och jag är åtta år, tre månader och nio dagar gammal.
Min favoritfärg är brun och min favoritmat är sötad kondenserad mjölk.
Tätt följd av choklad.
Jag har en tupp som heter Ethel som ser ut så här.
Han lägger inte ägg men kommer att göra det en dag.
Min mamma gillar att röka, cricket och sherry-
- och min pappa gillar att leka med döda fåglar i sitt skjul.
Varifrån kommer bebisar i Amerika? Kommer de ur colaburkar?
I Australien hittar man dem i ölglas.
Här är en teckning av mig. Jag kan inte rita öron, men är bra på tänder.
Det vore kul om du kunde skriva tillbaka och bli min vän.
Med högaktning - Mary Daisy Dinkle.
P.S. Jag hoppas att du gillar chokladbiten jag sänder med.
Den kallas Cherry Ripe.
Farväl, brev. Glöm inte att skriva.
Max hatade torsdagar, dagen för hans möte med Anonyma Glufsare.
Och i kväll kände han sig särskilt obekväm eftersom han ätit-
- två chokladkorvar på vägen dit.
"CHOKLAD ÄR INTE EN MATGRUPP" Choklad var emot reglerna.
GUD HATAR TJOCKISAR Än värre blev det av-
- Marjorie Butterworth konstiga blickar.
Max hade problem med att förstå icke-verbala signaler.
Att flirta var honom lika främmande som att jogga.
Max fann de flesta personer mycket förvirrande.
Max visste inte att hans kväll skulle till att bli ännu mer förvirrande.
Han läste Marys brev fyra gånger.
Sen gjorde han det han vanligtvis gjorde-
- när han konfronterades med något nytt och stressande.
Max känsliga existens hade återigen blivit instabil.
Efter att ha stirrat ut genom fönstret i arton timmar tog han ett beslut.
Kära Mary Daisy Dinkle, tack för brevet som jag läste klockan 21:17-
- efter mitt Anonyma Glufsare-möte.
Jag försöker att gå ner i vikt då min psykiater, dr Bernard Hazelhof-
- säger att en hälsosam kropp är lika med en hälsosam själ.
Han säger att min själ inte är särskilt hälsosam.
Din teckning är ett intressant visuellt porträtt av dig.
Jag har aldrig träffat nån från Australien.
Till att börja med ska jag besvara dina frågor.
Tyvärr kommer inte amerikanska bebisar ur colaburkar.
Jag frågade min mamma när jag var fyra år, hon sa att de kom ur ägg-
- som rabbinen lägger. Om du inte är jude läggs de av katolska nunnor.
Om du är ateist läggs de av snuskiga, ensamma prostituerade.
Det är så bebisar kommer till i Amerika.
Jag delar hem med en fisk...
...några sniglar, som jag döpt efter kända vetenskapsmän...
...en papegoja som heter herr kex, och slutligen en katt som heter Hal.
"Hal" är en förkortning för Hemsk- Andedräkts-Lukt vilket han lider av.
Han följde mig hem efter att några barn skjutit ut hans öga med ett luftgevär.
Har du en känguru som husdjur?
När jag föddes lämnade min far min mor och mig på en kibbutz.
Hon sköt sig med min farbrors pistol när jag var sex år.
Gillar du chokladkorvar?
Jag hittade på receptet och kan skicka det till dig.
När jag var ung hittade jag på en osynlig vän som heter mr Ravioli.
Min psykiater säger att jag inte behöver honom längre...
...så nu sitter han bara i ett hörn och läser.
Förra veckan plockade jag upp 128 cigarettfimpar.
Folk skräpar alltid ner i New York.
Jag förstår inte varför folk bryter mot lagar.
Fimpar är dåliga eftersom de spolas ut i havet-
- där fiskar röker dem och blir nikotinberoende.
Jag skämtar bara.
Självklart brinner inte cigaretter under vatten.
Och fiskar har ju inte heller några fickor för cigarettändare.
Jag är 44 år gammal och har åtta identiska träningsoveraller.
Jag väger 160 kg...
..och jag är lång som ett träd på 180 cm.
Jag tycker om att spela på lotto. Jag har valt samma nummer i nio år.
De numren är tre...
Fem... Sex...
Nio... Elva...
...och tolv.
Är du en vinnare... eller en förlorare?
Jag har haft många olika jobb under mitt liv.
Mitt första jobb var att ta emot tunnelbanebiljetter...i tunnelbanan.
Mitt andra jobb var på Yiddels-Gourmet-Kosher-Varor-
- där jag skötte en maskin som gjorde noodle kugels.
Jag föddes som jude och trodde på Gud, men har därefter läst böcker-
- som bevisat att Gud bara fanns i min fantasi.
Folk tycker om att tro på Gud för att det besvarar svåra frågor.
Som - var kom universum ifrån?
Kommer maskar till himlen?
Och varför har gamla tanter blått hår?
Fast jag är ateist bär jag fortfarande min kalott, den håller min hjärna varm.
Mitt tredje jobb var för ett företag som tryckte logon på krims-krams.
Jag jobbade vid frisbee-tryck-maskinen.
En frisbee är en cirkulär plastbit som folk kastar till varandra.
Det är som en bumerang...
...fast den kommer inte tillbaka.
Mitt fjärde jobb var som jurymedlem.
Jag fick dåligt betalt, men jag fick gratis kakor och kaffe.
Jurymedlemmar är framstående medborgare...
...som inte mördat någon.
Jag kom till sluturvalet i en rättegång mot en man som dödat alla sina vänner...
...på sin egen överraskningsfest.
Tyvärr så valdes jag inte ut eftersom de kom på-
- att jag varit mentalpatient en gång.
Har du någonsin glidflugit?
Mitt femte jobb var som skräpsamlare.
Jag städade upp efter nerskräpare och behövde inte prata med någon.
Ibland låtsades jag att jag var en intergalaktiskt robot.
Det är larmcentralen. Ni har placerats i kö.
En gång tog polisen in mig för förhör-
- men lät mig gå när de beslutat att jag inte var ett hot mot någon-
- utom mot mig själv.
Mitt sjätte jobb var för den amerikanska armén...
...i centralförrådet.
Jag är bra på siffror, så jag fick räkna ut arméns behov av kulspetspennor.
En dag var det säkerhetskontroll. De frågade mig om radikala grupper.
Jag berättade att jag var medlem i New York Science Fiction Fan Club.
De sa att det inte räknades... men avskedade mig ändå.
Turligt nog glömde jag att berätta att jag varit kommunist en gång.
Har du varit kommunist nån gång?
Har du någonsin attackerats av en kråka eller nån annan stor fågel?
När jag var nio attackerade en kråka mig på väg till skolan.
Jag tvingades sy tre stygn. Nu bär jag en hjälm på våren...
...med påmålade ögon. Folk skrattar åt min hjälm. Jag förstår inte varför.
Folk förvirrar mig, men jag försöker låta bli att oroa mig.
New York är ett väldigt stressigt och högljutt ställe.
Jag skulle föredra att bo på ett mycket tystare ställe - som på månen.
Jag ogillar folkmassor, starka ljus, oljud eller starka dofter.
New York har allt det... särskilt dofterna.
Jag bär ofta näs och örpluttar när jag går ut.
De hjälper mig att hålla mig lugn.
Jag finner människor intressanta, men jag har svårt att förstå dem.
Men jag tror att jag kommer att förstå och lita på dig.
Du verkar väldigt lycklig, och jag tror att du luktar som en räka...
...eftersom jag vet att det finns massor av räkor i Australien.
Kan du snabbläsa? Jag har lärt mig att läsa två sidor samtidigt.
En ögonglob per sida.
Jag måste sluta nu, även om jag inte berättat om mitt sjunde jobb...
...på en kondomfabrik.
Skriv snart. Din amerikanska vän, Max Jerry Horowitz.
P.S. Jag bifogar ett foto från ett sånt där fotostånd.
P.P.S. Tack för chokladbiten. Jag är glad att du älskar choklad.
Jag har aldrig ätit sötad kondenserad mjölk...
...men jag ska prova det i veckan.
P.P.P.S. Jag har aldrig använt kondom.
Lycklig resa.
Max hoppades att Mary skulle skriva tillbaka.
Han hade alltid önskat sig en vän.
En vän som inte var osynlig, ett husdjur, eller en gummifigur.
Han räknade stjärnorna och undrade hur många dagar, timmar och minuter-
- det skulle ta hans brev att nå fram till Australien.
NIO DAGAR, SEX TIMMAR, FYRTIOSJU MINUTER SENARE
Vera var inte imponerad.
Inte alls imponerad.
Aldrig att den knäppgöken skulle bli hennes dotters brevvän.
Det fanns tillräckligt mycket elände i världen.
Mary skulle komma hem om en timme. Tid nog för en kopp te-
- och lite cricket för att lugna nerverna och förtränga Max brev...
...från hennes marinerade själ.
NÄSTA DAG
Stopp! Vänta!
Killar, har ni rum för mer sopor?
Visst, mrs Dinkle. Hoppa in!
Den var bra, Kevin!
Kom igen, Vera. Vi har flera sopor att hämta!
- Mary, var det allt skräp? - Japp!
Vi ses, sötnos!
Även fast Max brev luktade av fiskhuvuden och apelsinskal...
- slukade Mary hans ord som en skål alfabetssoppa.
Hon var lika uppeldad som när farfar Ralph fann en slant i hennes näsa.
Hon skrev genast tillbaka på omslags- papper hon stulit av några kotletter.
Kära Max, jag är så glad över att du skrev tillbaka.
Mina föräldrar tycker nog inte om dig, så skriv i fortsättningen-
- till min granne Len Hislop. på Lamington Drive 26, Mt Waverley.
Han är gammal och har inga ben. De gnagdes av under andra världskriget-
- när några japaner höll honom fången i en bur ovanför pirayor.
Pirayor är guldfiskar med tänder.
Han är rädd för att gå ut, det är en sjukdom kallad homofobi.
Han ger mig 50 cent i veckan för att jag hämtar hans post.
Jag sparar till ett slott i Skottland, och ska gifta mig med Earl Grey.
Har ni Nobletterna i Amerika?
Min favoritnoblett är fåfänge-nobletten.
Han vill vara allas vän, till och med pojkarnas!
I ditt brev sa du att du inte hade några vänner.
Det har inte jag heller.
I går pinkade Bernie Clifford på min köttkonservssmörgås-
- och kallade mig bajsansikte p.g.a. mitt födelsemärke.
Jag önskar att det gick att ta bort som ett plåster.
Han skrattade även åt att jag saknade knappar. Ethel pickade bort dem-
- och mamma kunde inte trä nålen för att hon hade testat sherryn.
Så hon använde klädnypor i stället.
När jag kom hem klättrade jag in i mitt hemliga ställe tills middagen.
De andra barnen skrattar åt min frisyr.
Pappa måste klippa det eftersom mamma säger att-
- riktiga frisörer säljer ditt hår till kineser som stoppar madrasser.
Min lärarinna, mrs Pendergast, säger att jag borde skratta oftare.
Jag berättade det för mamma som målade ett stort leende på mig.
Jag tror inte att mrs Pendergast tycker om mig längre.
Jag måste sluta nu. Mina tårar löser upp mina ord.
Din vän i Australien, Mary Daisy Dinkle.
P.S. Har du nånsin blivit retad? Kan du hjälpa mig?
P.S.S. Jag har aldrig glidflugit, eller varit en kommun-ist...
...men skulle älska att få en frisbee och ditt recept på chokladkorvar.
P.S.S.S. Jag skickar australisk choklad, en pompon jag gjort-
- och en sherrykaka, som jag skulle ha ätit till lunch.
Har du nånsin blivit retad?
Marys brev väckte minnen som Max begravt djupt ner i sina skor.
Han är fast nu! Judepojken, du ska få...
Judepojken! Judepojke...!
Som vanligt hanterade han det på det enda sätt han kände till.
Och trettiosex chokladkorvar senare...
...och efter bara två timmars sömn, bleknade Max sammanbrott bort...
...och en idé lyste upp hans hjärna.
Kära Mary Daisy Dinkle...
...tack för brevet, chokladen, kakan och pomponen.
Chokladen krossades så jag blandade bitarna med mjölk och glass-
- och nu dricker jag det precis nu.
Efter noggrann eftertanke tror jag att jag har en lösning på ditt problem.
Säg Bernie Clifford att ditt födelsemärke är av choklad...
...vilket betyder att du i himlen kommer att bestämma över all choklad.
Det är självfallet en lögn, jag ogillar lögner...
...men i det här fallet tror jag att den är ursäktlig.
Jag önskar att jag kunde bestämma över chokladen, men det går ju inte...
...på grund av min ateism.
Min granne lvy är också ateist.
Hon pratar inte mycket, men hon gör god soppa till mig på söndagarna.
Hon är delvis blind...
...och ibland hittar jag hennes hår i min soppa.
Jag säger inget eftersom dr Hazelhof säger att det vore oartigt.
Här är en lista över vad jag äter de andra kvällarna.
Måndagar - Glicks Potato Knish. Tisdagar - Yiddels Noodles Kugels.
Onsdagar - Captain Salty's Fishstix. Torsdagar - Yentls Cheezy Blintz...
...och fredagar - chicken nuggets.
På lördagar skapar jag mina egna recept.
I förra veckan skapade jag burkspaghetti-hamburgare.
Recept är som matematiska ekvationer.
Dr Bernard Hazelhof säger att man aldrig ska väga mer än sitt kylskåp...
...och aldrig äta nåt som är större än ditt huvud.
En gång åt jag en vattenmelon som var större än mitt huvud...
...men inte hela på en gång.
Har du några förslag på hur man går ner i vikt?
Mina Anonyma Glufsare-möten verkar inte fungera...
...och gör mig bara spänd.
Det skulle vara bra om det fanns en fet-fe.
Hon skulle vara lite som tandfen, fast hon skulle suga ut ditt fett.
Ivy säger att hon bara är lite blind. Jag tycker att hon är väldigt blind.
Hon borde ha en käpp som andra med synnedsättningar.
Hon skulle kunna göra änden spetsig och samla skräp samtidigt.
Jag tror att jag ska skriva till borgmästaren och föreslå det.
Han kommer att bli mycket imponerad.
Ivy säger att hon inte behöver käpp eftersom hennes luktsinne är så bra.
Hon säger att hon kan hitta mig med sina ögon slutna.
Hon säger att jag luktar som lakrits och gamla böcker.
Jag tycker att hon luktar av hostmedicin...
...och urin. Jag har aldrig sagt det till henne-
- eftersom dr Bernard Hazelhof sa att det också skulle vara oartigt.
Folk tycker ofta att jag är taktlös och oförskämd.
Jag kan inte förstå att ärlighet kan vara olämpligt.
Kanske det är därför som jag inte har några vänner...
...förutom dig förstås.
En verklig vän är ett av mina tre mål i livet.
De andra två är att äga varenda Noblett...
...och ett livstidsförråd med choklad.
Dr Bernard Hazelhof säger att det är bra att ha mål...
...bara de inte är korkade, som mina.
Jag har nu slut på saker att berätta för dig.
Snälla, skriv snart.
Din vän i Amerika, Max Jerry Horowitz.
P.S. Oroa dig inte för att du inte ler. Min mun ler nästan aldrig...
...men det betyder inte att jag inte ler inuti min hjärna.
P.P.S. Jag bifogar en frisbee...
...några Choklad-Pop Rocks, som du bör äta med Cola...
...och en illustration av en sköldpadda från en National Geographics-bok.
P.P.P.S. Visste du att sköldpaddor kan andas genom sina anus?
Kära Max, när jag sa till Bernie Clifford att jag skulle basa-
- över all choklad i himlen, och att han skulle bli utan grät han.
Jag gömde också hundbajs i hans del av sandlådan.
Ditt råd var jättebra. Jag har fått jobb som reklamutdelare-
- så att jag kan spara för att resa och träffa dig.
Tråkigt att höra att du är fet. Mamma säger att jag också är fet...
...och att jag växer upp till en subba...
...vilket jag tror är en sorts ko.
Du borde kanske bara äta sånt som börjar på dagens första bokstav.
På måndagar kunde du äta milkshakes, marshmallows och...majonnäs.
Till min födelsedag bakade mamma en tårta och pappa gav mig en kamera.
Jag hoppas du gillar fotografierna jag skickar.
Det första är av Ethel, som åt lite glitter. Nästa är av mig själv-
- efter att jag ätit Choklad-Pop Rocksen med Cola, som du sa.
Nästa är Len. Han försöker fortfarande gå ut och övervinna sin homofobi.
Nästa är av pappa i sitt skjul...
...och sen en av de gånger jag täckt min sovande mamma med nikotinplåster.
Nästa är när min slinky fastnade i mitt hår.
Sen en av de gånger Sonny grävt upp sin fru - Cher.
Och slutligen ett foto av min andra granne - Damian Popodopolous.
Han är grek och luktar som citrondiskmedel...
...och hans hy är len som baksidan på en sked.
Mamma säger att han är en blatte som stammar-
- så att han inte ens kan säga sitt efternamn.
Hon säger att man måste slå honom i skallen för att få orden ur honom.
- P-P-P-P...Popodopolous. - Jag önskar att han var min pojkvän-
- och att vi var kära och kunde sexa-
- som Katherine Ramsay berättade om bakom cykelskjulet.
Hon sa att två personer är nakna och gnider sig mot varann och gör barn.
Jag sa att hon ljög, och skulle brinna som rostbröd i helvetet-
- då barn kommer från ölglas, och ägg av kaniner, nunnor och protesterande
Hon sa att damer får på smällen och bakar bebisar i magen i två år-
- tills de spruttar ut ur deras vaga-linor med blod och burkspaghetti.
Har du en flickvän, Max, eller några fruar? Har du sexat?
Alla hjärtans dag är snart här, och jag vill ge Damian en present.
Kan du förklara kärlek, och hur jag ska kunna bli kärlekad?
Ännu en gång hade Marys brev startat en ångestattack.
Max kunde inget om kärlek. Det var honom lika främmande som dykning.
Och han hade en förfärlig bakgrund av att få det om bakfoten.
En alla hjärtans dag gav han Zelda Glutnik en gåva-
- som han var säker på var passande. - ÄNDTARMSTERMOMETER -
Den enda kompanjon som någonsin värmt Max säng...
...var hans varmvattenflaska.
Romans och kärlek var ett mystiskt språk han givit upp på.
Om bara Mary hade frågat hur en brödrost fungerar-
- eller frågat efter en förklaring av kaosteorin.
Tänk om det hade funnits en matematisk ekvation för kärlek.
Han fortsatte att äta... och fundera.
Men kärlek var inte som Max Rubiks kub. Det fanns ingen lösning.
Oavsett hur han analyserade det, så blev resultatet negativt.
Dra, ditt äckel!
Han kände kärlek, men kunde inte uttrycka den. Dess logik-
- var honom lika främmande som en salladssmörgås.
Stjärnorna var mer förståeliga.
Kom in tolv, har ni besvarat nödsamtalet?
Ångesten och stressen blev för mycket.
Det outgrundliga i kärleken vann slutligen, och Max hjärna gav upp.
EXTREMT FET OCH EFTERBLIVEN MAN BLEV UTLYFT!
Han diagnostiserades som svårt deprimerad och fet-
- och spenderade följande åtta månader institutionaliserad och sängliggande.
De marinerade honom i en cocktail av droger-
- och genomförde sedvanliga 'terapeutiska' procedurer.
Under tiden undrade och väntade Mary.
Kanske Max skrivmaskin hade fått slut på bläck?
Kanske Amerika hade fått slut på bläck?
Kanske hade hans husdjur ätit upp honom?
Kanske det var hon?
Var hon för krävande, för tråkig, för...ful?
Fylld av vrede, förvirring och självförakt...
...försökte Mary att radera ut minnet av sin vän - för alltid.
ÅTTA MÅNADER SENARE
Max hade återhämtat sig, livet var i balans, säkert och symmetriskt igen.
Men Mary fanns fortfarande i hans tankar.
Hans ena halva ville skriva till henne omedelbart.
Den andra halvan ville inte sluta som mentalpatient igen.
Han hade åtminstone mr Ravioli att vara vän med.
Han var ett säkrare alternativ.
Han undrade vad Mary gjorde just nu.
Men hon var långt ifrån nöjd och kämpade för sig själv-
- och sparade sina pengar för en regnig dag.
Livet fortskred som vanligt för Max...
...men även om han strävade efter ordning och stabilitet...
...så var oturen aldrig långt borta.
Lyckligtvis ogillades hans dråpåtal...
...eftersom han ansågs sinnessvag...
...och osannolikt skulle ha haft motiv att döda en mimartist...
...till skillnad mot de flesta andra.
Därefter svalkade sig Max annorlunda, och allt återgick till det normala-
- tills efter hans 48:e födelsedag när hans nummer äntligen kom upp.
Välkommen till NY:s lotto, här kommer kvällens vinnande nummer.
Tre, fem-
- sex, nio-
- elva och tolv!
Max agerade förståndigt med sin nyvunna förmögenhet-
- och köpte ett livstidsförråd choklad, och den kompletta Noblettsamlingen.
Två av hans livsmål hade infriats. Men han hade kvar mycket pengar...
...och beslutade sig för att ge dem till Ivy...
...som också agerade mycket förståndigt...
...tills dess att hennes egna nummer kom upp.
Ivy testamenterade allt till det lokala katthärbärget...
...vars ägare omdirigerade pengarna till sitt eget bankkonto...
...hans frus nya bröst, en Ferrari, och nog med bensin för att nå Mexiko.
Trots att Max uppnått sina livsmål kände han sig inte hel.
Mr Ravioli räckte inte till längre.
Han verkade mera intresserad av sina självhjälpsböcker.
Mary hade givit Max en smak av verklig vänskap...
...och det fanns inget som kunde gå upp mot den.
Hon saknade honom också, men sparade inte längre till en resa till Amerika.
"KOSMETISKA OPERATIONER" Hon sparade till ett annat ändamål.
En dag gick mr Ravioli upp och gav sig av för att aldrig mer återvända.
Max sökte dr Hazelhofs råd.
Han sa att sann vänskap sågs genom hjärtat och inte genom ögonen.
Max skulle skriva till Mary och visa sitt sanna jag, med vårtor och allt.
Max förstod.
Kära Mary Daisy Dinkle, jag måste berätta något-
- som förklarar varför jag inte skrivit.
Varje gång jag fått ett av dina brev har jag fått svåra ångestattacker.
Det beror på att jag nyligen blivit diagnostiserad med en ny sak-
- som kallas för Aspergers syndrom...
...vilket är en neurobiologisk, genomträngande, utvecklings-störning.
Jag föredrar att kalla det för "aspie".
Jag kommer nu att lista några av en 'aspies' kännetecken.
Nummer ett - Jag finner världen väldigt förbryllande och kaotisk-
- för min hjärna är litteral och logisk. "VÄNLIGEN TA EN STOL"
Två - Jag har svårt för att förstå folks ansiktsuttryck.
Som yngre gjorde jag en bok till hjälp, när jag blev förvirrad.
Jag har fortfarande problem med vissa människor.
Ivy var svårtolkad, på grund av hennes rynkor-
- och för att hennes ögonbryn inte var äkta.
Tre - jag har dålig handstil, är hypernervös...
...och klumpig... och kan bli väldigt orolig.
Fyra - Jag gillar problemlösning. Ivy sa att det är en bra egenskap.
Och slutligen nummer fem - Jag har svårt för att visa känslor.
Dr Bernard Hazelhof säger att min hjärna är defekt-
- men att det kommer att finnas ett botemedel mot min störning en dag.
Jag tycker inte om när han säger det.
Jag känner mig inte störd, defekt, eller i behov av att botas.
Jag tycker om att vara en 'aspie'.
Det skulle vara som att försöka att ändra på min ögonfärg.
Det finns dock en sak jag skulle vilja ändra på.
Jag önskar att jag kunde gråta ordentligt.
Jag försöker och försöker men ingenting kommer ut.
Jag gråter när jag skär lök, men det räknas inte.
Hur som helst, gillar du ordet kumquat? Det är ett slags frukt.
Har du något favoritord?
Mina fem i topp är: smörjelse, humla, Vladivostok, banan...
...och testikel.
Jag har också kommit på nya ord.
"Förvlös", som är förvirrad och rådlös på samma gång.
"Snuts", som är en blandning av snö och smuts...
...och "krossmedel"...
...vilket är krossade livsmedel som kommer ur botten av påsen.
Jag har skickat brev till Oxford Dictionary-
- och bett dem om att inkludera mina ord.
Men de har inte hört av sig.
Det är dags för mig att gå till mitt Anonyma Glufsare-möte.
Det finns en kvinna som heter Marjorie Buttersworth där.
Hon gör mig 'förvlös'. Hon pussar mig...
...utan mitt tillstånd, så i kväll gnider jag lök under mina armhålor-
- för att vara frånstötande för henne.
Din vän i Amerika, Max Jerry Horowitz.
P.S. Vänligen ta emot några chokladtäckta myror jag fann i delín.
P.P.S. Det har inte hänt mycket sen mitt senaste brev...
...förutom mitt åtal för dråp, min lottovinst, och Ivys död.
Mary var begeistrad över att Max äntligen skrivit-
- och fick plötsligt en fantastisk idé.
TÅRAR TILL MAX
Mary och Max vänskap hade återupplivats...
...och hennes tårar var den bästa gåva han någonsin fått.
Inuti Max huvud log hans hjärna.
Laddade med bisarra sorters choklad flög deras brev mellan kontinenterna.
Max lärde sig att läsa Marys brev med försiktighet.
Vid minsta tecken på oro slutade han, tog sin medicin och lugnade nerverna.
Varje brev ströks, laminerades och arkiverades...
...vilket också lugnade hans nerver.
Han tyckte om att besvara hennes frågor, och lösa gåtor såsom:
Krymper får när det regnar?
Varför bär gamla män sina byxor så högt?
Får gäss gåshud, och varför är navelludd blått?
Finns det Nobletter i himlen? Får man betalt om en taxi backar?
Mary njöt av att höra om Max fascinerande liv.
Hur många nedskräpare han räknat.
Hur den senaste Henrik hade dött.
Och nya recept han kommit på för att tillaga kyckling.
De närde varandra, och när Mary växte sig längre...
...växte Max på bredden. Deras vänskap växte sig starkare-
- än limmet på Marys Nobletter.
Även om Max fann tröst hos Mary, var världen fortfarande förbryllande.
Han kunde inte förstå varför han sågs som den udda-
- när alla andra betraktades som normala.
Människorna var ändlöst ologiska.
Varför kastades mat när barn svälte i Indien?
Varför skövlades regnskogen när syret behövs?
Och varför gjordes busstidtabeller, när bussen ändå aldrig gick i tid?
Han höll med sin favoritfysiker om att bara två saker är oändliga:
Universum och människans dumhet.
Och för Mary, även om Max fyllde henne med självförtroende...
...så var hennes värld långt ifrån perfekt. Kärleken höll taget om henne.
Klockan 16:59 den åttonde augusti 1988...
...hade Noel Norman Dinkle fäst sin sista tetråd.
Efter 40 år och 40 miljoner tepåsar pensionerade han sig.
För att fira meddelade Noel att han drog sig tillbaka som konservator-
- för att istället börja söka ädla metaller.
Sorgligt nog blev den hobbyn kortvarig.
"Under denna mylla, ligger Noel som lungorna lyckades vattenfylla."
I sitt testamente lämnade Noel en del pengar till Mary-
- så hon beslutade sig för att börja studera själsliga störningar-
- ivrig att lära sig mer om sin vän.
Mary var lika populär på universitetet som på skolan.
Damian gick också där. Han drömde om att bli skådespelare.
Hej...hallå!
Det var jävligt k-k-kul.
Hallå, Damian, din mammas rosor är coola!
Tack, Mary.
- M-Mary, får jag säga dig något? - Visst, raring!
Du har h-h-h-hundbajs på skon.
Kära Max, jag har varit en idiot.
Jag kastade bort de pengar jag borde ha sparat för att resa till dig.
Jag vet att kärleken oroar dig så jag blir fåordig: kärleken är inte för mig.
Jag hoppas att du mår bra och njuter av chokladcigaretterna jag bifogat.
Med kärlek - Mary.
Du borde skämmas! - Kom, vi går.
ÄLSKA DIG SJÄLV FÖRST
Noels plötsliga död hade fyllt Vera med ånger och skuldkänslor-
- och hon hanterade dem på det enda sätt hon kände till.
BALSAMERINGSVÄTSKA EXTRA GIFTIG
VERA LORRAINE DINKLE - "Av sherry hon log, av fel flaska hon dog"
Kära, Max, min bröllopsdag var allt det jag drömt om.
Den uppväger det förskräckliga år jag haft.
Även om alla gäster var Damians familj och vänner så kände jag mig välkommen.
Damian är så perfekt. Han sydde till och med min bröllopsklänning.
Och på vår bröllopsresa tog han mig till Mykonos, hans grekiska favoritö.
Jag fick rida på en åsna, och hittade den perfekta presenten till Len.
Stackars Len, han kämpar fortfarande med sin agorafobi.
Damian och jag är så lika.
Han har till och med en egen brevvän som bor på en fårfarm i Nya Zeeland.
Mary...M-M-M-Mary?
Mary var full av självförtroende.
Och hennes självsäkerhet var närmast olidlig.
Hon glänste vid universitetet, och gjorde det till sin uppgift-
- att hitta en bot för de själsligt sjuka.
Hon skrev en avhandling om Aspergers syndrom...
...och använde Max som sin fallstudie.
Hennes professorer var djupt imponerade och hennes skrivande hyllades.
Snart stod förlagen i kö för att trycka hennes unika kunskaper-
- och vid hennes 25:e födelsedag var tusentals kopior redo att distribueras.
Kära Max, stolt sänder jag dig första kopian av min bok om din störning-
- och våra förhoppningar om att en dag kunna bota den.
Ännu mer spännande är att jag kommer att besöka dig om en vecka.
Du ska få hälften av bokens royaltys. Din kära vän, Mary.
P.S. Jag skickar med chokladtäckta schweiziska mandlar.
Max tog inte nyheterna bra.
Inte alls bra.
Kära Mary Daisy Dinkle, jag kan inte uttrycka mig klart just nu-
- så jag listar mina känslor i den ordning jag känner starkast.
Sårad, förvråd, förrådd, obekväm, ledsen och andfådd.
Det sista är inte riktigt en känsla men jag tyckte du borde veta det ändå!
Med väskorna packade för New York tog Mary adjö av Damian.
Hon hade inte varit lika upphetsad sen hon fann en Noblett i rännstenen.
Men hennes spänning smälte snart bort...som en chokladbit i solen.
AKADEMIKER MOSADE AVHANDLING OCH KARRIÄR
Mary sjönk sakta ner i ett tillstånd av depression, självömkan och sherry.
Den enda färg som återstod i hennes liv var hennes älskade Damian.
Han var på armlängds avstånd, men ändå lika avlägsen som månen.
Hon tappade intresset för världen, och den för henne...
...samtidigt som en hemsk uppenbarelse hemsökte henne.
Hon började ägna sina kvällar till att göra pompons och äta snabbnudlar.
JAG ÄR LEDSEN
Varje dag gick Mary förhoppningsfullt till brevlådan...
...bara för att nedstämd och vacklande gå tillbaka in igen.
Käraste Mary, när du läser detta sitter jag på ett plan till Nya Zeeland-
- för att börja ett nytt liv.
Du har säkert inte ens märkt att jag packat mina väskor.
Jag har blivit kär i min brevvän, Desmond, och ska leva på hans fårfarm.
Det har varit svårt att se dig bli en skugga av den jag älskade.
Din forskning har varit beundransvärd, men din vilja till botgöring missledd.
Du är inte ett magiskt skönhetsmedel man kan använda-
- för att trolla bort världens rynkor.
Jag älskar dig, Mary, men jag älskar Desmond mer.
Jag hoppas att ditt hjärta ska läka så att vi kan vara vänner.
Med vänskap, Damian.
Kära borgmästare Ridiculani-
- i måndags räknade jag till 27 personer som illegalt slängde cigarettfimpar.
Jag rekommenderar att böterna höjs till ett minimum av en miljon dollar-
- i avskräckande syfte, och skulle bli glad om...
BLÄCKMÄTARE - TOM
FINANSIELLA RÅD - 50 CENT
Ledsen...
Kära Mary, jag bifogar hela min Noblettsamling-
- som ett tecken på förlåtelse. När jag fick din bok...
Lycklig resa.
På sin väg hem satte sig Max och räknade stjärnorna.
Han kände sig hel. Världen var återigen i balans.
VALIUM - TA TVÅ VID BEHOV
När jag blott var en liten flicka-
- frågade jag mamma - vad ska jag bli?
Blir jag söt, blir jag rik?
Det här är vad hon sa till mig
Que sera sera
Det som ska ske det sker
Framtiden är inget vi ser
Que sera sera
Det som ska ske det sker
Framtiden är inget vi ser
Que sera sera
Det som sker det sker
Que sera sera
Len räddade dagen.
Efter 45 år hade han äntligen besegrat sin skräck.
Idiot!
Kära Mary, jag bifogar hela min Noblettsamling-
- som ett tecken på förlåtelse.
När jag fick din bok kändes känslorna i min hjärna-
- som om de befann sig i en torktumlare och kraschade in i varandra.
Smärtan var lika stark som när jag av misstag häftade ihop mina läppar.
Anledningen till att jag förlåter dig är att du inte är perfekt.
Du är ofullkomlig... och det är jag med.
Alla människor är ofullkomliga.
Till och med mannen utanför min lägenhet som skräpar ned.
Som ung ville jag vara vem som helst, förutom mig själv.
Dr Bernard Hazelhof sa att om jag var på en öde ö så skulle jag behöva-
- vänja mig med mitt eget sällskap. Bara jag och kokosnötterna.
Han sa att jag skulle behöva acceptera mig själv, med vårtor och allt.
Och att vi inte får välja vårtor, de är en del av oss, och det får vi leva med.
Vi kan däremot välja våra vänner...
...och jag är glad att jag valde dig.
Dr Bernard Hazelhof sa också att allas liv är som en lång väg.
Vissa är väl belagda, andras, som min, har sprickor-
- bananskal och cigarettfimpar.
Din väg är lik min, fast den har förmodligen färre sprickor.
Förhoppningsvis möts våra vägar en dag...
...så att vi kan dela på en burk kondenserad mjölk.
Du är min bästa vän. Du är min enda vän.
Din amerikanska brevvän, Max Jerry Horowitz.
P.S. Jag har hittat det perfekta jobbet hos ett undersökningsföretag.
Jag behöver bara äta saker - och fylla i rutor.
ETT ÅR SENARE
Max?
Hallå?
Max, det är vi!
Vi har kommit.
Åh, Max?
Max hade dött fridfullt den morgonen...
...efter att ha druckit sin sista burk med kondenserad mjölk.
Du är min bästa vän. Du är min enda vän.
Han luktade lakrits och gamla böcker, tänkte hon för sig själv...
...när tårar trillade från hennes ögon...
...som bar färgen av lerpölar.
GUD GAV OSS SLÄKTINGAR TACK GODE GUD ATT VI KAN VÄLJA VÄNNER
Textad med kärlek och respekt till alla 'Mary och Max' därute.
Textare - Earl 'Grey' OfOxford www.divXsweden.net
Alltid nya texter på www.Undertexter.se